WALT DISNEY ESITTÄÄ
Mai
101 DALMATIALAISTA
PERUSTUU TEOKSEEN
"101 DALMATIALAISTA" KIRJOITTANUT... DODIE SMITH
Tarinani alkaa Lontoosta.
Ihan vähän aikaa sitten.
Ja kuitenkin on tapahtunut niin paljon,
että se tuntuu ikuisuudelta.
Siihen aikaan asuin lemmikkini kanssa -
poikamieskämpässä Regent's Park -puiston lähellä.
Oli ihana kevätpäivä,
vuoden ikävintä aikaa poikamiehille.
Tässä on lemmikkini, Roger.
Roger Radcliffe, eräänlainen muusikko.
Ei, ei. Minä olen se, jolla on pilkut.
Minun nimeni on Pongo.
Ja mikäli minulta kysytään, vanha sanonta poikamiehen -
huolettomasta elämästä oli höpöpuhetta.
Se oli kerrassaan tylsää.
Oli päivänselvää, että vanha kunnon lemmikki tarvitsi jonkun.
Jos se jäisi Rogerille, olisimme ikuiset poikamiehet.
Hän oli naimisissa työnsä kanssa. Laulujen tekemisen.
Vielä romanttisten laulujen,
joista hän ei tiennyt yhtään mitään.
Olihan hän ihmiseksi ihan nokkela.
Ja häntä voisi sanoa omalla tavallaan komeaksikin eläimeksi.
Minusta oli selvää, että lemmikkini ansaitsisi viehättävän puolison.
Olin ainakin päättänyt tehdä parhaani.
KOSISKELUN AIKA
Koirat kylläkin ovat aika huonoja ihmiskauneuden arvioinnissa.
Mutta minulla oli jonkinlainen ajatus.
Epätavallinen rotu.
Hyvin epätavallinen.
Ei tule kuuloonkaan.
Mitäs tässä onkaan?
Lyhyehkö lanneosa.
Ei.
No mutta... Jopas jotakin!
Siinä ollaan hienoa rotua.
Ehkä vähän liian hienoa.
Ihan liian hienoa.
Liian vanha. Liian nuori.
Se oli ongelma. Todellinen ongelma.
No, tuo alkaa olla sinne päin!
Maailman kaunein nelijalkainen.
Kunpa vielä tyttökin...
Kappas vain! Hänkin oli ihana!
Tämä oli liian hyvää ollakseen totta.
En löytäisi vastaavaa paria, vaikka etsisin sata vuotta.
He menevät puistoon.
Loistava tapaamispaikka, jos pystyisin järjestämään sen.
Mutta Roger teki aina töitä klo 17 saakka.
Silloin se olisi myöhäistä.
Kello on jo yli viisi.
Jopas jotain.
Hyvä on, Pongo. No niin, poika.
Ihan rauhassa nyt!
Mikä hoppu sinulla on?
Pongo, hiljennä.
Pelkäsin, että he ehtisivät lähteä.
Ehkä he kävelivät puiston halki.
Ja ihan yhtäkkiä... näin heidät.
Täydellinen tilanne, jos suunnittelisin sen oikein.
En voinut luottaa Rogeriin. Tiesin, mitä hän tekisi.
Hän istuisi ruohikolle, polttelisi piippuaan eikä muuta.
Kaikki riippui minusta.
Selvä.
Ensin toimin ilman suunnitelmaa,
halusin vain herättää huomiota.
Ikään kuin panna asioihin vauhtia.
Pongo, senkin hölmöläinen! Tule tänne.
Lopetahan jo.
Pongo!
Hetken näytti, että se toimisi.
Ainakin he olivat nähneet toisensa.
Homma eteni ihan oivaan malliin.
Mutta jostain syystä he lähtivät!
No niin, senkin karkulainen. Nyt kotiin.
Mutta minä en luovuttaisi.
Olin päättänyt, että heidän pitäisi tavata.
Suokaa anteeksi. Olen pahoillani. Antakaa anteeksi.
- Siis mitä ihmettä? - Voi sentään!
Hyvänen aika sentään. Kaikkea sitä...
Minun uusi kevätasuni ja uusi hattu!
Olen kauhean pahoillani.
Saanko auttaa?
Anteeksi. Pongo, sinä! En tiedä, mikä siihen meni.
Olen todella pahoillani. Ei se ennen ole näin tehnyt.
Antaa olla.
Menkää vain. Olette jo tehnyt tarpeeksi.
Voi ei?
Voi sentään. Ottakaa minun.
Tahdotko sinä rakastaa häntä, vaalia -
ja kunnioittaa niin myötä- kuin vastoinkäymisissä.
Ja kaikki muut jättäen -
olla hänelle uskollinen kuolemaasi saakka?
Tahdon.
Puoli vuotta tai sinne päin -
asuimme pikkutalossa puiston vieressä.
Vaatimaton pikkupaikka,
mutta juuri sopiva kahdelle tuoreelle pariskunnalle.
Perdita-kulta, onko kaikki hyvin?
On tietenkin, rakas.
Ovathan koirat saanet pentuja paljon ennen meitäkin.
Ja tuo on Nanny, ihana kokki ja taloudenhoitaja.
Hän on todella kiltti ja ymmärtäväinen.
Joskus hän on melkein kuin koira.
Roger-kulta, tee on katettu.
Teeaika!
Alas kohta mä tuun
Onko mieleesi tää?
- Nokkelat sanat. - Ensin sävel, kultaseni.
Ja sitten sanat.
Se on hän. Se paholainen naiseksi.
Se taitaa olla Cruella, vanha, armas koulukaverisi.
Cruella De Vil.
Siinä se on!
Cruella De Vil
On kauheista kauhein ja pelottavin
- Voi, Roger. - Jo selkäpiitä karmii muidenkin
Cruella
Kuin hämähäkki kietoo verkkoihin
- Hän voi kuulla. - Sehän on Cruella De Vil
Päästä hänet sisälle, Nanny.
- Anita-kultaseni! - Miten voit?
Surkeasti, kuten aina! Olen ihan romuna!
Missä ne ovat? Missä ne ovat?
- Herran tähden, missä ne ovat? - Ketkä, Cruella?
Pennut! Ne pennut.
Älä nyt leiki. Missä ne ryökäleet ovat?
Siihen menee kolmisen viikkoa. Se vie oman aikansa.
Sinä se osaat.
Tänne, hauva.
Onko sinulla uusi turkki?
Ainoa rakkauteni, kultaseni.
Elän turkiksille! Palvon turkiksia!
Onko tässä kurjassa maailmassa naista, joka ei palvoisi?
Kyllä minullekin turkki kelpaa, on vain paljon muuta...
Kiltti, vaatimaton Anita.
Tiedetään, tiedetään!
Tämä pieni talonröttelö on unelmiesi linna.
Ja Roger-parka rohkea ja peloton ritarisi!
Voi, Cruella.
Ja onhan sinulla nämä pilkulliset ystävät.
Niinpä.
Pakko myöntää, että turkit ovat täydellisen kauniit.
- Maistuisiko tee? - Minun on mentävä.
Ilmoita, kun pennut ovat syntyneet.
- Ilmoitathan, kultaseni? - Kyllä.
Älä unohda, sinä lupasit. Nähdään kolmen viikon kuluttua.
Heipparallaa.
On nainen vainen aina paholainen
Sen tietää menneet sekä tulevat
Sen tulet huomaamaan
Kun sinut kuristaa
Silmänsä nuo läpitunkevat
- Tuo ei auta. - Tuo vampyyri on
Niin voittamaton
Ja kauhulla huomaat, hän luonasi on
Ja kohta saa hän myöskin sinutkin
Cruella Cruella De Vil
Sinä olet pöhkö!
- Perdy? - Se noita. Se paholaisnainen.
Hän haluaa pennut. Niitä hän jahtaa.
Älä pelkää, Perdy. He seuraavat asiaa.
Pennuille ei tapahdu mitään.
Mitä hän pennuista haluaa?
Ei hän rakasta niitä.
Voi, Pongo.
Olin ensin niin iloinen, mutta nyt...
Oi, minä...
Toivon, etten olisikaan raskaana.
Perdita-parka. Eihän hänellä ollut vaihtoehtoja.
Pennut tulivat laskettuun aikaan -
hurjana ja myrskyisenä lokakuun yönä.
Ihan rauhassa.
Pennut ovat syntyneet!
Montako?
- Kahdeksan. - Kahdeksan?
Herttinen sentään, Pongo! Kahdeksan pentua.
Kymmenen.
- Yksitoista. - Yksitoista.
Yksitoista? Yksitoista pentua, poika.
Hetkinen vaan, hetkinen vaan... Kolmetoista!
Ei, ei, ei. Neljätoista.
- Viisitoista! - Viisitoista.
Ja äiti voi hyvin, kultaseni.
Erinomaista.
Viisitoista pentua? Se on aivan mahtavaa!
Se on loistavaa!
Sinä veijari!
Neljätoista.
Vain neljätoista.
Menetimme yhden.
Voi ressukkaa.
Voi, Pongo-poika.
Näin voi käydä.
Entä jos...
Entä jos kumminkin.
Katso, Pongo.
Anita!
Nanny. Viisitoista!
Meillä on edelleen 15!
Se on kunnossa! Taivaan kiitos.
Näetkö? Ei mitään hätää.
Kuvittele, 15 pentua!
Viisitoista! Viisitoista pentua!
Miten hurmaavaa.
Miten hurmaavaa, täydellisen...
Paha sen periköön. Ne ovat sekarotuisia. Pilkuttomia!
Ei pilkun pilkkua. ÄIIöttävä valkoinen pikkurotta.
Eivät ne ole sekarotuisia!
On niillä pilkut. Tulet vielä näkemään.
Aivan. Ne saavat pilkkunsa parissa viikossa.
Siinä tapauksessa otan ne kaikki. Koko pesueen.
Sano vain hintasi, kultaseni.
Pelkään, että emme voi luopua niistä.
- Perditan sydän särkyisi. - Älä ole naurettava.
Sinulla ei ole vara pitää niitä.
Hyvä jos ruoka riittää teille itsellenne.
Kyllä me jotenkin pärjäämme.
Minä tiedä. Minä tiedän!
Rogerin... Rogerin laulut!
Riittää jo tuo hölynpöly. Maksan niistä tuplahinnan.
No niin. Olen enemmän kuin avokätinen.
Kirottu kynä.
Kirottu, kurja kynäpaha!
Koska pennut voi vieroittaa?
Kahden viikon kuluttua? Kolmen?
Ei koskaan.
- Mitä? - Me emme myy pentuja.
Ei yhden yhtä. Ymmärrätkö sinä?
Onko tuo tosissaan?
En tunne Rogeria.
- Hän näyttää... - Hänen on pakko laskea leikkiä.
Ei, ei, ei. Tarkoitan sitä.
Sinä et saa yhtään. Yhden yhtä.
Se on viimeinen sanani.
Sinä kauhea mies!
Sinä... sinä...
Pitäkää ne pikkupedot, viis minä niistä.
Tehkää, mitä haluatte. Hukuttakaa ne!
Mutta varoitan sinua. En tunne sinua enää. En tunne ketään teistä!
Minä kostan tämän. Odota vain.
Tulette katumaan, houkat!
Senkin idiootit!
Voi, Roger! Sinä olit aivan mahtava.
Hän oli oikea sankari!
Toden totta. Oikea sankari!
Perdy? Perdy-kultaseni?
Me pidämme pennut, jokaikisen.
Roger-lemmikki sanoi suorat sanat.
Se nainen ajettiin pois. Hän on poissa.
- Hän on poissa eikä palaa. - Voi, Pongo.
- Vauhtia, Salama. - Vauhtia, Salama.
Näytä sille, Salama.
Kimppuun.
Kyllä se saa tuon kurjan hevosvarkaan.
Vanha Salama on maailman paras koira!
Se on isääkin parempi.
Kukaan ei ole isää parempi.
Mitä se tekee?
Kohta se nähdään.
Katsokaa, miten se pelkuri juoksee.
Mokoma Doltonin konna! Se keltanaamainen haisunäätä!
Minä revin siltä kivipiiran.
Mutta Kikero, mistä sinä olet oppinut tuollaista?
Et ainakaan äidiltäsi.
- Varo, Salama. - Älä sure, Pipsa.
Kyllä se saa sen keltanaamaisen...
Kyllä se sen saa.
Laikku, alas. Me emme näe. Tule alas.
- Äiti, sano sille. - No niin, Laikku. Nyt alas.
Ohi meni. Kirkkaasti ohi.
Minulla on nälkä. Nälkä.
Sinähän juuri söit, Rollo.
Minulla on silti nälkä.
Minulla on niin kova nälkä, että voisin syödä elefantin.
Hän on siellä kiven takana.
Voi ei. Hän ampui Salama-parkaa.
Hän ampui ohi. Salama näyttelee. Luulisin...
Mitä minä sanoin? Se oli vain temppu.
Laikku, alas.
Minulla on nälkä. Ihan totta.
Muistakaa katsoa ensi viikon jakso. Kuka vie voiton?
Salama voittaa aina!
HAUVAN HERKKU
Ja mitä voittajiin tulee, ystävät,
Hauvan Herkku on koirankeksien ykkönen.
Hauvan Herkku namipala
Kaikkein paras pennulle
Pennun päivän pelastaa aina Hauvan Herkku
Laitetaan nuo vintiöt nukkumaan,
jos aiotaan mennä... U-L-O-S.
- Mekin halutaan, äiti. - Saadaanko me?
Me ei päästä koskaan.
No niin, lapset. Nyt nukkumaan.
Mutta ei meitä... nukuta ollenkaan.
Mekin halutaan puistoon kävelemään.
- Saadaanko tulla? - Totelkaa nyt vaan äitiänne.
Yksi, kaksi, kolme, neljä...
viisi, kuusi... seitsemän,
8, 9, 10, 11, 12, 13...
Minua ei nukuta. Minulla on nälkä.
Neljätoista.
Koira jos saa valita
Se mitä syödä haluaa
Voittaa saatat sinäkin, jos maistuu Hauvan Herkku
Muista, ystävä. Lähetä vain...
Laikku, sinä veitikka. Mennään.
Siellä ne menevät, Jasper-kuoma, jokailtaiselle kävelylleen.
Oikean kyyhkyläiset.
Kulman taakse ja sitten puistoon.
En pidä siitä, Jasper.
Yksi pidätys vielä, niin ne heittävät avaimen pois.
Älä nyt, Jesper. Tästä tulee mukavasti kahisevaa.
Mutta kun minä ajattelin.
Vai ajattelit? Minähän varoitin sinua ajattelemasta.
Minä olen porukan aivot, joten pannaan tuulemaan.
Ei muita kotona kuin vanha keittäjä.
Anna Jasperin hoitaa homma.
Hoidetaan hänet diplomaattisesti.
En siltikään ole ihan varma.
No, niin. Rauhoitu, Kikero.
Voi sentään.
Käykää nyt nukkumaan. Pikku simmut kiinni.
Niin sitä pitää.
Kukahan se siellä?
Iltaa, rouva.
Tulimme tarkastamaan johdot ja kytkimet.
- Olemme kaasulaitokselta. - Sähkö.
SÄHKÖLAITOS
Sähkölaitokselta.
Ei tänne ole pyydetty tarkastajaa.
Parlamentti on juuri säätänyt uuden lain.
Uusi pykälä tullut voimaan. Artikla 4, kappale 29.
Se on laki ja tehty omaksi turvaksenne.
Sanokoon pykälä tai mikä lieneekin mitä tahansa.
Tänne ei tulla, kun herrasväki on poissa.
Älähän yritä, kultu. Ei ole aika neuvotteluihin.
Meillä on homma hoidettavana. Anteeksi vain!
Mikä teitä kahta vaivaa?
Onko korvissa vikaa? Minä sanoin, ettei tänne tulla!
Tädissä on sisua. Vai mitä, Jesper?
Uskallakin mennä sinne, senkin hujoppi!
Olen tosissani.
Jos ette lähde tästä talosta,
minä soitan poliisit.
Alahan nyt häipyä, senkin... Iso näätä!
Johan myrkyn lykkäsi.
Minkäs minä tässä sitten voin.
Minä lähden, niin kuin olisi jo.
En jää edes teekupilliselle.
Jesper-kuoma. Minusta tuntuu, että me emme ole tervetulleita.
Pakkaa kamat. Me lähdemme.
Täti on terävä kielestään ja nopsa kintuistaan.
Päästäkää minut! Apua!
Minä soitan poliisin! Apua!
Hyvä yötä, kultu.
Mokomat kelvottomat lurjukset!
Sähkölaitokselta.
Ne olivat aivan tavallisia varkaita.
Varmaankin veivät parhaat pöytähopeat.
Varmasti veivät joka ainoan...
Pennut!
Pennut! Ne ovat poissa! Kikero? Laikku? Rollo?
Ne veivät pennut!
Mitä minä nyt teen?
Ne ilkimykset! Ne varastivat pennut.
Poliisi! Apua! Pennut.
Poliisi! Auttakaa!
Apua! Apua! Apua!
KOIRAKAAPPAUS
"Koirakaappaus!" Voitko kuvitella moista?
"Viisitoista pentua viety." Sellaiset kullanmurut.
VARKAAT KATOSIVAT PAKO AUTOLLA
Anita ja hänen...
Ja hänen ujo Beethoveninsa!
Piippuineen päivineen!
Voi, Roger! Senkin hölmö.
Haloo?
Jasper! Jasper, senkin idiootti!
Kuinka uskallat soittaa tänne?
Me halutaan pois jutusta. Me halutaan rahat!
Puoletkin riittää!
Ei killinkiäkään ennen kuin homma on ohi.
- Jasper! Jasper! - Ymmärrätkö sinä?
Se on joka himputin lehdessä, kuvat ja kaikki!
Anna olla! Ei sitä kukaan huomenna muista.
- Minusta tämä ei ole kivaa. - Ole vaiti, torvi!
- Mitä? - Ette te. Tarkoitin Jesperiä.
Senkin imbesilli!
Ehkä Scotland Yard.
Ehkä heillä on jotain. Haloo, tarkastaja?
- Onko Anita siellä? - Kuka?
- Anita! - Se on sinulle.
- Haloo? - Anita-kultaseni.
- Cruella. - Voi, Anita.
Mikä kauhea asia. Luin juuri lehdestä.
- Aivan uskomatonta. - Olihan se aika järkytys.
- Joko hän tunnustaa? - Roger, älä!
- Siinä on kiero nainen. - Teemme kaiken mahdollisen.
- Soititteko poliisille? - Kyllä, Scotland Yardiin.
- Pelkäänpä... - Missä ne ovat?
Senkin hölmö!
- Anita! - Anteeksi, Cruella.
Jos kuulen jotain, kerron sinulle.
Kiitos, Cruella.
Hän on aika erikoinen, mutta ei mikään varas.
Hän on ykkösepäilty minun silmissäni!
Scotland Yard on tutkinut hänet.
- Mitä muuta haluat? - En tiedä.
En tiedä.
Voi, Roger. Mikä neuvoksi?
Mikä neuvoksi?
Pelkäänpä, että me saamme hoitaa tämän.
Voi, Pongo. Eikö meillä ole mitään toivoa?
On meillä. On hämyhaukku.
Hämyhaukku? Sehän on vain tapa levittää juoruja.
Se on nopein tapa lähettää sanoma.
Jos pennut ovat kaupungin alueella, Lontoon koirat tietävät.
Lähetämme sanan tänään, kun lemmikit vievät meidät puistoon.
Kukaan ei ole tänään ulkona. Taitaa olla liian kylmä.
Meidän on pakko yrittää.
Meillä oli onnea!
Se on tanskandoggi Hampsteadissa.
Pongo. Hiljaa, poika.
Haluatko herättää koko korttelin? Tulehan.
- Perdy, tule jo! - Mennään.
Pongo, senkin hölmö.
Tule nyt. Mennään kotiin!
Mikä hätänä, Danny? Kuka lähettää sanomaa?
Se on Pongo Regents Parkista! Se on yleishälytys.
Mitä se koskee? Mikä asia on?
Kerro, Danny! Sano jo, sano jo!
Hetkinen vain.
Tuota... Jopas jotain.
- Mitä, Danny? Mikä on jotain? - 15 dalmatialaispentua varastettu!
- Soittivatko he poliisille? - Ihmiset yrittivät kaikkea.
Se riippuu nyt meistä ja hämyhaukusta.
Minä lähetän hälytyksen.
Prissy, sisälle!
LEIPURI
LEMMIKKIKAUPPA
PERC YN LEMMIKIT
Coco! Hiljaa nyt!
Kita kiinni!
HAUVAN HERKKU
Hiljaa!
Olkaa hiljaa!
Ara, mikä on?
Mikä se on? Mikä juoru se on?
Ei se ole juoru, Lucy. Se tulee Lontoosta saakka.
- Ei kai! - 15 pentua varastettu.
Täällä ei ole ollut pentuja sitten Nellien viime pesueen.
- Ja ne ovat jo isoja. - Pannaan sitten sana kiertämään.
Minun on viestitettävä Everstille!
- Se on ainoa haukunkantaman päässä. - Et sitä tähän aikaan tavoita.
Aion koettaa!
Haukun vaikka koko yön.
Kuulostaa ihan Aralta.
Hälytys. Kersantti!
Kersantti Tapsu! Kuule, kersantti!
Mit? Niin, Kapteeni!
Haukkusignaali. Se on hälytys. Raportoi heti Everstille.
Kyllä, sir. Heti paikalla. Kyllä, sir!
Eversti?
Kuule, Eversti! Eversti, sir? Eversti?
- Eversti? - Mitä? Kuka siellä?
Kersantti Tapsu ilmoittautuu.
- Tapsu? Tapsu? Aivan, kersantti! - Eversti, sir...
Kuules, Tapsu. Mitä järkeä on rynnätä tänne tähän aikaan yöstä?
- Mutta Eversti... - Hetkinen, kersantti.
Kuulitko tuon?
- Kuulostaa hälytykseltä. - Aivan.
Selvitetään, mikä se on. Liikettä, välittömästi.
Selvä, sir.
Se on vanha Ara Withermarshissa.
Kappas vain, niin on.
Katsotaan, mitä se haluaa.
Se on Eversti. Vanha poika itse!
Se haluaa kuulla viestin.
Kerro se kovaa ja selvästi, tai se ei mene perille.
Yksi pitkä ulvonta, kaksi lyhyttä.
- Yksi vinkaisu ja haukku. - Kaksi vinkaisua.
- Mitä se on, Eversti? - Se on Lontoosta.
Sitten se on tärkeää.
Kyllä. Kuuntelen sen loppuun.
Kuulostaa numerolta. Kolme kertaa viisi on 13...
Se on 15, sir.
Viisitoista, tietenkin.
Piste, pilkku... pilkulliset pannut...
Pinnat...
Ei, ei. Punnat.
Punnatko?
Viisitoista pilkullista puntaa varastettu.
Siansaksaa.
Parasta tarkistaa vielä.
Niin taitaa olla.
Kaksi haukkua, vinkaisu ja haukku.
- Kuulostaa pennuilta, sir. - Aivan, pentuja.
Eversti, muistin yhden asian.
Pari yötä sitten kuulin pennun haukun Helvetin Kartanosta.
Vanhasta De Vilin paikastako?
Höpsis, Tapsu! Ei siellä ole asuttu vuosiin.
Hetkinen! Piipusta tulee savua.
Kappas vain, onpa outoa... Hyvin outoa.
Asia on parasta tutkia.
Lähetän sanan Aralle, että pitää vahtia.
Ole hyvä... pidä... vahtia.
- Mitä se tarkoittaa? - En tiedä.
Ehkä se on löytänyt jotain!
Toivottavasti.
Sanovat, että talossa kummittelee tai se on noiduttu tai muuta huu-haata.
Huu-haata ja pussin suu kiinni.
Miten vain, ollaan varovaisia.
Ties mihin hokkuspokkuksen törmäämme.
Alahan painua, Tapsu. Välittömästi.
- Välittömästi. - Kyllä, sir. Ehdottomasti, sir.
- Piste? Pilkku? - Mitä?
Oletteko te niitä varastettuja pentuja?
Ei meitä varastettu. Meidät ostettiin rahalla.
Meitä on yhteensä 99.
Yhdeksänkymmentä yhdeksän?
Entä nuo pikkuiset?
Niillä on nimet ja kaulapannat. Ne eivät tule kaupasta.
- Viisitoista? - Emme laskeneet niitä.
Ne ovat nuo tuolla TV:n lähellä.
- Paras laskea ne. - Varo niitä pahiksia.
Pahiksia?
Noita kahta, Jasperia ja Jesperiä.
Ne ovat niitä tuhmia.
Katso, Jesper.
Katso, miten osun Hänen armoaan kolviin.
Mitäs tuosta tuumaat?
Yksi... kaksi...
- kolme, neljä, viisi, kuusi... - Hei, Jasper.
Annahan huikka.
Ihan pieni.
Ei tämä litku sovi sinunlaisellesi herrasmiehelle.
Sitä paitsi sinne menee murusia, senkin taliaivo!
Hyvä on. Kisko sitten kaikki.
Toivottavasti saat siitä pääsi kipeäksi.
Hei, Jasper. Sinäkö...
Hetkinen. 6, 7, 8, 9, 10, 11...
Alas sieltä, senkin rakki!
Ja pysykin alhaalla!
Alahan kalppia, tai koristelen toisenkin silmäsi.
Voi sentään. Mihin minä jäin?
9... kolme vielä.
12 ja... 1, 2, 3. Tekee 15.
Ne varastetut pennut!
Pahus!
Mitä ihm?
Jesper, katso mitä meillä on. Kirjava kissa.
Mitä tuumisit kissapaistista?
Tai kissapadasta?
Kerman kera!
- Mikä on, Pongo? Mitä siellä on? - Se tanskandoggi.
Sillä on uutisia. Se tulee Primrose Hillille.
- Miten pääsemme ulos? - Takamakuuhuoneen ikkunasta.
Se on aina raollaan. Tule.
Hei, te pääsitte. Hyvä.
- Mikä se viesti oli? Onko uutisia? - Onko pennut löydetty?
Ne on paikallistettu jonnekin täältä pohjoiseen...
...Suffolkiin. - Luojan kiitos.
- Voitteko lähteä tänään? - Vaikka saman tien.
Tulen mukaan Camden Roadille asti ja annan ohjeet.
Kun tulette Withermarshiin, etsikää vanha Ara.
Se vie teidät Everstin luo, joka vie teidät -
pentujenne luo De Vilin paikkaan.
- De Vil! - De Vilin paikkaan!
- Se oli hän! - Joku tuttukin?
Olen pahoillani. Nyt ei ehditä selittää.
Toivottavasti tullaan ajoissa.
Onnea matkaan, pongolaiset!
Jos eksytte, ottakaa yhteys haukkuketjuun.
Kaikki ovat vahdissa!
- Onko uutisia, Eversti? - Ei sitten mitään.
No on kadonneet tai kaapattu, tai sitä tai tätä.
- Kuka tietää, mitä. - Tuolta tulee auto.
Minä tiedän sen. Älä ole naurettava.
- Eivät he aja. - Minä tiedän sen.
Mutta se mene Helvetin Kartanoon.
Se... Se pysähtyy portille!
Niinkö? Pahus vieköön! Paras mennä katsomaan.
- Heti. Heti! - Kyllä, sir.
Pidä vahtia, Kapteeni.
Selvä, sir.
Olen pahoillani, hra Simpkins. Vastaus on ei, ei, ei.
Kuusi kysytty, neljä jäljellä.
Ei ole aikaa kinastella. Se on tehtävä tänään.
Siihen on voitava vastata joko kyllä tai ei.
Ymmärrättekö? Tänä iltana!
Ne eivät ole tarpeeksi isoja.
Koko joukosta tulee vain puoli tusinaa turkkia.
Turkkeja! Koirannahkaturkkeja!
Sitten puoli tusinaa saa riittää. Emme voi odottaa.
Poliiseja on joka puolella. Homma on hoidettava tänään.
Miten se tehdään?
Miten haluatte. Myrkyttäkää ne, hukuttakaa ne.
Kalauttakaa päähän. Onko teillä kloroformia?
- Ei tippaakaan. - Eikä ees eetteriä.
Edes!
En välitä, miten tapatte ne pedot, kunhan teette sen. Ja heti!
ÄIkää nyt, neiti. Säälikää vähän.
Emmekö voi katsoa ohjelmaa loppuun?
Tämä Minkä rikoksen tein on niin kiva!
Kuunnelkaa, idiootit!
Tulen aikaisin aamusta.
Työn on paras olla tehty... Tai minä soitan poliisit!
Ymmärrättekö?
Hän taitaa olla tosissaan.
Niin...
Tehdään se heti, kun ohjelma päättyy.
Kirjoittakaa nimenne.
Teidän on paras häipyä täältä, jos haluatte säästää nahkanne.
Miten?
Seinässä on reikä, oven vieressä.
Vipinää kinttuun.
Lapset, tulkaa.
Hei, Jasper. Katso!
Se on vanha Läskipää!
No, jopas jotakin... Läskipää Fauncewater.
Ei tungeksita.
Yksi kerrallaan, yksi kerrallaan!
Illan viimeisessä kilpailussa -
on mukana herra Percival Fauncewater.
Jos raati ei onnistu selvittämään rikosta kymmenellä kysymyksellä,
saatte kahden viikon loman muodikkaassa lomahotellissa,
täysihoidolla.
Sitten kun olette maksanut velkanne yhteiskunnalle.
Kuka esittää ensimmäisen kysymyksen? Tarkastaja?
Hra Fauncewater, voidaanko rikosta kutsua anastukseksi?
- Varkaudeksi, ryöstöksi? - Käykää jonoon!
Käykää jonoon seinän viereen. Kiireesti nyt.
Hra Fauncewater on ammatiltaan varas,
mutta tämä rikos ei ollut varkaus.
Vastaus on ei. Yhdeksän jäljellä. Neiti Birdwell?
Jos rikos ei ollut ryöstö, teittekö te...
Tarkoitan, että oliko rikos ehkä rajuhko, tarkoitan...
Neiti Birdwell,
- meiltä loppuu kohta aika. - Anteeksi.
Lauloitteko toisesta konnasta?
En. Olen pahoillani. Vastaus on ei.
Kahdeksan jäljellä.
Herra Simpkins?
Hei, pentu! Mennään!
Rikoitteko kaupungin järjestyssääntöä?
En. Vastaus on...
Pois edestä, pikkuvintiö!
Seitsemän jäljellä. Tarkastaja?
Onpa sekavaa, pakko myöntää.
Ei kai tämä rikos...
Olen pahoillani. Aikamme loppui juuri.
Niinhän siinä aina käy!
Voisiko herra Fauncewater tulla takaisin ensi viikolla?
Voisimme lopettaa tämän pelin.
Hyvää yötä, yleisö.
Ensi viikolla samaan aikaan ohjelmassa Minkä rikoksen tein?
Se siitä.
No niin. Ryhdytään hommiin.
Minä kalautan niitä, ja sinä hoidat nylkemisen.
Ethän kalauta!
Minä kalautan ja sinä nyljet.
Hei, katso!
Ne ovat poissa.
Ne karkasivat tästä reiästä. Ota taskulamppu.
Me saamme ne kiinni ennen kuin ehdit "kissaa" sanoa.
Siellä ne menevät, ylös portaita.
Tänne, pennut.
Tänne, pennut! Tulkaa. ÄIkää menkö piiloon Jasper-setää.
En minä teitä satuta.
Luulin, että niitä kalautetaan.
Ole vaiti.
Kurkista sinä tuonne. Minä katson nämä huoneet.
Pennut!
Pois, pois. Piilosta pois.
Jesper!
Täällä on se kirjava katti! Se johtaa pakoa!
Pysäytä ne! Pysäytä!
Senkin pölkkypää!
Takaisin tänne! Takaisin!
Siinä ne tulevat.
Ne kaksinaamaiset otukset, ettäs kehtaavatkin!
Mehän pidimme niistä huolta. Ei mitään kiitollisuutta.
Epäreilua.
Jesper, siinä ne ovat!
Kersantti? Kuulehan.
Ei ole aikaa selittää. On kiire.
Sulje ovi, Jesper!
Teljetään ne sisään. Tämä piirileikki riittää jo.
Me taidamme olla eksyksissä.
Ei se voi olla kaukana.
Kappas! Ei kai ne ole pongolaiset.
Tuo on Eversti. Tule. Tänne päin.
Eversti? Oletko sinä Eversti?
Pingo! Pongo?
Ovatko pennut kunnossa?
Ei ole aikaa selittää. Tässä on pieni ongelma.
Oikea hulabaloo. Tulkaa mukaan.
Seuratkaa minua!
Nyt me saimme ne.
Niillä ei ole pakopaikkaa.
Mitäs täällä on? Pari pilkullista hyeenaa?
No niin, Jesper. Näytä niille.
Minä olen tässä takana.
Senkin köntys!
Hei! Potkaisen sinulta pilkut irti! Päästä!
Päästä!
Taivaan vallat!
Sinä senkin rakki!
Nyt sinulta irtoaa nuppi.
Anna mennä, Tapsu. Näytä, mitä kuuluu ja kuka käski.
Ei, Eversti. Vetäydytään!
Aivan. Tietenkin. Vetäytykää!
Vetäytykää, heti!
Auta, Jasper! Auta minut täältä!
Ne eivät taistele reilusti!
- Jasper! - Jesper!
Mennään. Lähdetään pois.
Nyljen jokaikisen pilkullisen hyeenan, vaikka se olisi viimeinen tekoni.
Isä! Äiti!
- Meillä oli ikävä. - Tässä me olemme.
Voi, kullanmurut... Omat kullanmurut!
Miten löysit meidät, isä?
Laikku, Kikero, Pippuri!
Hei, Pisama.
- Voi, isä. - Ja Rollo, sinä vintiö!
Toitteko minulle jotain syötävää?
Ovatko kaikki täällä? Kaikki 15?
Tuplasti sen verran. Meitä on täällä 99!
Mitä? Yhdeksän... 99?
Mistä ne kaikki tulivat?
Mitä hän tekee niin monella?
Hän aikoi tehdä meistä takkeja.
- Ei kai! - Kyllä, koirannahkaturkkeja.
Vai koirannahkaturkkeja! Älä nyt, Tapsu!
Mutta se on totta.
Jesper ja Jasper aikoivat kalauttaa ja sitten nylkeä!
Se nainen on paholainen, noita! Mitä me teemme?
Meidän on päästävä jotenkin Lontooseen.
Entä muut? Mitä ne tekevät?
Otetaan ne mukaan kotiin. Kaikki.
Kyllä lemmikit hyväksyvät ne.
Eversti, tiellä näkyy valoja.
Tänne on tulossa kuorma-auto.
Ne pahikset, Jesper ja Jasper.
- Ne seuraavat meitä. - Meillä on ylivoima.
Kun annan merkin, me hyökkäämme.
Eversti, sir, Siitä tulisi katastrofi.
- Niinkö luulet? - Se on oikeassa. Parasta paeta.
- Mennään takaovesta, laitumen poikki. - Kiitos, kersantti, Eversti, Kapteeni.
- Suurkiitos kaikille. - Miten me voimme korvata tämän?
Eipä kestä. Sehän on jokaisen velvollisuus.
Aivan, pelkkää rutiinia.
Parasta lähteä. He tulivat.
Pian nyt, lapset.
- Onnea matkaan, pongolaiset. - Onnea matkaan. Ja pelko pois.
Me pidättelemme heitä katkeraan loppuun.
Mikäs tämä on?
Pois tieltä, haukkuva heinäkasa, tai kumautan sinulta kaalin halki!
Ne eivät ole täällä.
Ne ovat piilossa heinissä.
Anna tulitikku. Savustetaan ne esiin.
Valmis, Kapteeni. Tähtää.
Ammu ykkösellä.
Ammu kakkosella.
Siellä ne karkulaiset menevät.
Mennään takaisin autoon. Kierretään niiden eteen.
Jossain täällä niiden on oltava.
- Minä sain ajatuksen. - Ei kai.
Jospa ne menivät jäätynyttä puroa pitkin,
ettei niistä jäisi jälkiä?
Jesper, senkin tollo!
Eivät koirat ole niin fiksuja.
Reitti on selvä.
- Täällä on selvää. - Me teimme sen! Eikö vain, isä?
He eivät nähneet meitä, Kikero.
Lapset, lapset.
Täällä on liukasta.
Voisimmepa kävellä lumessa.
Ei, poika. Emme saa jättää jälkiä.
Näkyikö mitään?
Ei sitten yhden yhtä jalanjälkeä.
OIIaan ajeltu kreivikunnan kaikki tiet.
Me ollaan ihan jäässä. Luovutetaan.
Ei tule kuuloonkaan!
Te löydätte ne rakit, vaikka siinä menisi ensi jouluun.
Pistäkää töpinäksi!
Katso, miten ajat, senkin imbesilli! Haluatko saada poliisin perääsi?
93, 94, 95, 96,
97, 98...
Voi, Laikku!
Tulehan, Laikku-poika. Nyt ei voi luovuttaa.
Väsyttää ja on nälkä ja häntä on jäässä...
Ja nenä on jäässä ja korvat on jäässä.
Ja varpaat on ihan jäässä.
Pongo!
Pongo! Pongo!
Melkein lakkasimme toivomasta.
Menkää suojaan tuonne tien toiselle puolen latoon.
Luojan kiitos.
Perdy! Perdy!
Tänne, Perdy.
- Latoon tien toiselle puolen. - Tulkaa, lapset.
Se on ihan lähellä. Tänne päin. Lassien perään.
Katso, Mustikki.
- Oletko nähnyt noin monta pentua? - Aivan ihania!
- Oikeita kullanmuruja. - Pikkuraukat.
Ne ovat ihan uuvuksissa ja kylmissään!
Ovatko kaikki täällä?
Kyllä. Laskin kaikki 99.
Kuuluisat pongolaiset. Olimme kovin huolissamme.
Olen koettanut tavoitella. Luulin, että jäitte kiinni.
Miten pääsitte tänne saakka?
- Tässä kauheassa säässä. - Noiden pikkuisten kanssa.
Minulla on nälkä. Minulla on nälkä.
- Niin minullakin. - Meillä on nälkä.
- Meillä kaikilla on nälkä. - Olen pahoillani.
Pitävätkö ne maidosta? Se on tuoretta.
- Missä sitä on? - Missä on maitoa?
Tulkaa hakemaan, lapset. Talo tarjoaa.
Tänne päin. Tulkaa tänne.
ÄIkää tungeksiko. Jokainen vuorollaan.
Rollo, odota vuoroasi.
Ei hätää. Kaikille kyllä riittää.
Pikkuiset kullat.
Tässä on jotain -
- sinulle ja rouvallekin. - Voi, kiitos.
Ei se ole paljoa, mutta pärjäätte sillä Dinsfordiin.
Dinsfordiin?
Siellä labradorinnoutaja. Sen lemmikki on lihakauppias.
- Anteeksi. - Ei se mitään.
Levätkää ja olkaa ihan rauhassa. Minä jään vahtimaan.
En tiedä, mitä olisimme tehneet...
- On kunnia saada olla avuksi. - Saatoimme tehdä vain vähän.
Se, joka saattoi ajatella näiden pentujen satuttamista...
- Lehmikki! - Niitä kullanmuruja.
Kunpa ne voisivat jäädä tänne.
Mansikki. Hiljaa nyt.
Antakaa niiden raukkojen nukkua.
Ne ovat ihan uuvuksissa, ja matkaa on vielä edessä.
Pian, lapset. Pian!
Mitäs meillä on täällä?
Vai luulivat ne olevansa nokkelampia kuin Cruella.
Jasper! Jesper!
Nämä jäljet vievät kylään.
Pahus! Oikeat jäljet ovat.
Koettakaa päästä etelään sivuteitä. Minä menen päätietä.
Nähdään Dinsfordissa!
Minulla on teille kyyti kotiin.
Kyyti kotiin? Kuulitko, Perdy?
Meille kaikille?
Ettei tarvitse enää kävellä?
Jos vielä ehdimme. Paras pitää kiirettä.
Me saadaan kyyti kotiin! Tulkaa lapset.
Näettekö tuon kuorma-auton?
Se lähtee Lontooseen heti, kun sen moottori on korjattu.
Ja te kaikki mahdutte sinne.
Tuolla on Cruella.
Niin...
...ja Jasper ja Jesper.
- Miten me pääsemme autoon? - En tiedä.
Mutta meidän on päästävä.
Äiti, isä.
- Kikero tönäisi minut takkaan. - Laikku tönäisi ensin.
- Enpäs. Enpäs. - Kylläpäs. Kylläpäs.
Enpäs!
- ÄIkää riidelkö. - Kuules...
Minä sain ajatuksen.
Mitä ihmettä...
Katso, olen labradorinnoutaja.
Kieriskellään tuhkassa. Meistä tulee labradorinnoutajia.
Hieno ajatus!
Lapset! Pyörikää tuhkassa.
Eli me saamme likaantua?
Kuulitko, Pisama? Isä haluaa, että meistä tulee likaisia.
- Sopiiko se, äiti? - Totelkaa isäänne.
- Tämä on kivaa. - Halusinkin kunnolla likaiseksi.
Juuri niin. Mitä mustempi, sen parempi.
- Olen valmis. - Samoin.
Kelpaako tämä?
Odota. Nyt riittää. Ei liian monta samaan aikaan.
Rollo, odota. Olet vain puoliksi musta.
Pysykää mukana.
Me huijaamme sitä kahelia naista.
Minua pelottaa.
Katso, Jasper.
Olisivatko ne naamioineet itsensä?
Niin ne todella tekivät.
Koirathan aina maalaavat itsensä mustiksi!
Idiootti!
Toistaiseksi kaikki hyvin.
No niin. Hoidahan meikki kuntoon.
Minä hoidan seuraavan satsin.
Jasper! Jesper!
- Niin? - ÄIkää nyt, neiti.
OIIaan jäässä ytimiä myöten.
OIIaan oltu ulkona yötä päivää ilman ruokaakin.
Ne ovat jossain tässä kylässä, ja me löydämme ne.
Pankaa toimeksi!
Näkivätkö he meidät?
Eivät, mutta meiltä loppuu aika.
Kokeile kerran vielä.
Pian, Perdy. Auto lähtee kohta.
Paras kiiruhtaa.
Minä tuon loput.
Tuon luulisi tepsivän. Pääset Lontooseen saakka.
Nouskaa kyytiin, neiti.
Hei, Jasper.
Tule, Jesper.
Pian, lapset!
Pian, juoskaa edeltä.
- Hän katsoo meitä. - Menkää vain.
Ei voi olla totta!
Mahdotonta!
Juoskaa kovaa!
Jasper! Jesper!
Jasper!
Siellä ne menevät! Autoon.
Menkää perään, menkää perään.
Siellä hän on, Cruella.
Hei, rouva! Mitä ihmettä oikein meinaatte?
Hullu nainen ratissa!
Katso!
Jasper!
Helppo nakki.
Tönäisemme sitä vähän...
...ja sitten tieltä pois.
Perdy, varo!
- Jasper! - Jesper!
Senkin idiootit!
Te... Te tolvanat!
Imbesillit!
Ole vaiti!
Kun sinut kuristaa
Silmänsä nuo läpitunkevat
Cruella De Vil
Cruella De...
Onhan se sinun ensimmäinen iso hittisi.
Siitä tuli enemmän rahaa, kuin uskalsimme uneksia.
Niin tuli.
En suostu uskomaan, että Pongo ja Perdy olisivat karanneet.
Tässä hieman jouluiloa teille,
jos tässä on mitään syytä iloon.
Voi, niitä pienokaisia.
Joskus yöllä voin kuulla niiden haukkuvan.
Mutta se on joka kerta unta.
Roger, mitä ihmettä...
Labradorinnoutajia!
Ei, ei. Ne ovat yltäpäältä noessa.
Katso, tässä on Laikku.
Pongo, sinäkö siinä?
Voi, Pongo, Pongo!
- Se on Pongo! - Ja Perdy, kultaseni.
Ja Kikero, Rollo, ja Pipsa ja Pisama.
Kaikki pikku kullat ovat täällä.
- Se on oikea ihme! - Mikä ihana joululahja!
Ja katsokaa... niitä on enemmän!
Katso, pentuja on joka paikassa.
Niitä on varmaan sata!
1, 2, 3, 4... tekee 7.
2, 4, 6 ja 3 tekee 9, plus 2 on 11.
- Täällä 36. - 36 ja 11, se tekee 47!
- 18, Roger. - Se tekee 65!
10, 11, 12, 13!
Hetkinen, vielä kuusi.
Katsotaan, se on 84.
Ja 15 plus 2, se tekee 101!
Sata ja yksi? Mistä ne tulivat?
Pongo, sinä veijari!
- Mitä me teemme niiden kanssa? - Me pidämme ne.
Tässä pikku talossa?
Ostetaan iso paikka maalta.
Perustetaan farmi, dalmatialaisfarmi.
Se on aivan ihana ajatus.
Siitä tulee sensaatio!
Meille tulee dalmatialaisfarmi.
Dalmatialaisfarmi tosiaan.
On paikkamme dalmatialaisten
- Siellä kaikki nyt asua saa - Minulla on nälkä.
Tämä paikka on uusi, sitä tarve jo huusi
On kotimme oma se vaan
Kotimme oma se vaan
LOPPU
- PELiMiES 27.12.
Ole hyvä